Moi!
Mulla olisi toiveena päästä aloittamaan yrittäminen kesällä 2021 häiden jälkeen, joten en varsinaisesti ehkä edes kuulu tähän keskusteluun. Meillä on sellainen tilanne, että mulla on ollut aaltoileva vauvakuume jo vuoden, mutta mies ei ole vielä valmis lapseen. Aaltoileva siinä mielessä, että aallonpohja on normaali, kevyt vauvakuume, ja aallonharja tuskastuttavan raastava ja kärsimätön.
Jätin pillerit pois 1,5 vuotta sitten, ja vähän alle vuosi sitten alettiin käyttää varmoja päiviä ja kumia ehkäisynä. Viime kuukausina ollaan kyllä menty todella riskillä välillä, kuitenkaan tulematta tiettyinä päivinä sisään. Minä tietysti salaa toivon vahinkoa, ja muutaman kerran olenkin vainoharhoissani kuvitellut kaikki oireet.
![Epävarma :unsure: :unsure:]()
Kerran tuli selvä haamu rfsu:n testiin, mutta menkat alkoivat sitten kuitenkin.
Usein pystyn olemaan positiivinen ja ajattelemaan, että kyllä se kesä 2021 tulee silmänräpäyksessä. Välillä taas epätoivo iskee, ja pelottaa, ettei mies olisikaan silloin vielä valmis yrittämään. Olemme muuten 25 ja 26. Ärsyttää, etten osaa nauttia täysillä tästä ihanasta ajasta, kun meitä on vain kaksi. Tuntuu, että välillä odotan vain niin paljon sitä, että meillä on vauva. Pystyn kyllä avoimesti puhumaan hänelle näistä jutuista, ja onneksi häntä ei se ahdista.
Mitä keinoja teillä on vauvakuumeen hoitamiseen? Tuntuu, että puhuminen ja kirjoittaminen ainakin auttaa. Toisaalta, välillä vähän ahdistaa, jos ystävä, kenelle on asiasta avautunut, töksäyttää väärässä tilanteessa vauvakuumekommentin. Eli joskus asiasta puhuminen on myös kaduttanut. Olen myös huomannut, että yksinolo nostaa usein kuumetta.
Kiva päästä avautumaan täällä.